Jeg er uten tvil, og noe overrasket, tilbake i jakens rike.
Jeg er i Bhutan for å få en siste smak av høye Himalaya.
Bhutan er en småstein klemt inn mellom Kinas og Indias fjell.
I fjellene og skogene er det få veier,-
-så jeg går til Chomolhari som grenser til Tibet.
Guiden Dorji bruker nasjonaldrakt, som forventes av mennene her.
Jeg foretrekker den internasjonale, lett rufsete stilen.
Det er nok av plass her. Bhutan er på størrelse med Sveits,-
-og har en befolkning på rett over en million.
Miljøpolitikken deres er blant verdens strengeste.
1/4 av landet er nasjonalpark, men selv ikke ved kan tas uten lov.
Landet verner om selvstendigheten sin, og styres av en kjær konge-
-som vil ha bruttonasjonallykke over bruttonasjonalprodukt.
Buddhismens påvirkning er overalt, som denne høytliggende eremitasjen.
Hellige steder virker å være overalt. Hva var spesielt her?
Ifølge legenden ble det grunnlagt av en helgen, guru Rinpoche,-
-som red hit på en hunntiger og forvandlet seg til noe så fælt-
-at de onde åndene flyktet og lot dalen være buddhistisk.
-Fantastisk! -Ikke sant?
Bhutan går bevisst inn for å holde antall turister nede.
Besøkende må betale minst 200 dollar per dag,-
-selv om man bor i telt.
Neste morgen skjer ingenting før porsjoner med ris-
-og chili, den magiske ingrediensen i bhutansk mat, slukes til frokost.
Etter noen dagers vandring-
-er vi oppe i fjellene, hvor en enkelt skapning dominerer.
De er avhengig av jakene til alt.
Og hele jaken brukes så klart, til og med avføringen.
-Til brensel? Matlaging? -Nei.
Nå ser vi de høye toppene igjen. De er virkelig enestående.
Isbreen... Er det et av Bhutans høyeste fjell?
Nei, det er det fjerde eller femte høyeste.
Det er utrolig at det bor folk her. Huset ligger på 4000 meters høyde.
Høyere oppe enn Eigers topp.
I natt bor vi i Chomolhari-leiren.
Vi har nådd reisens høyeste punkt, hvor fjellstien går inn i Tibet.
Et vakkert sted. Det ligger litt skjult.
Det er en av de beste leirene.
-Er det en permanent leir? -Ja.
Hei.
Hvor mange dager er det igjen før vi begynner å gå nedover?
-Når er vi i Paro? -Tre dager.
Vi kommer til å være der innen festivalen begynner.
-Er det nedoverbakke heretter? -Ja.
Nedoverbakke hele veien.
Det er ikke så ille her. Det er fint med alle fjellene rundt oss.
Når vi pakker neste morgen, gir synet av fjellene bak oss-
-meg en slektsfølelse med dem som i århundrer har holdt veiene åpne.
Det må være noe i blodet. Mennene på fjellet sliter iherdig med mat,-
-klær, dyr og Gud vet hva. Men for meg er det en enveisreise.
Det er litt trist. Bak skyen ligger nok det siste jeg ser av Himalaya.
Chomolhari, som er litt over 7000 meter høy.
Jeg kommer til å savne fjellene.
De eneste fjellene som teller. Alt under 6000 meter er småtterier.
Farvel, dere høye Himalaya-topper. Farvel, Chomolhari.
Dette er et flott øyeblikk, delvis fordi vi snart er framme,-
-men også fordi det er en elv her, og...
...et fotbad!
Det er iskaldt brevann.
Det ser gjørmete ut, men det er sannsynligvis rent.
Det er en skikkelig befrielse.
Det er fordelen med å gå langs elven.
Hadde det vært varmt, skulle jeg tatt meg en svømmetur.
Dette er skikkelig herlig.
Vi gikk 15-20 kilometer i dag og kanskje 18 kilometer i går.
Det er tungt for føttene. De er bare vant til å gå i trapper.
Fjellvandring skiller ikke på folk.
Elven er alles bad og hestene er våre uvurderlige kompanjonger.
Morgengry ved elven Paro. Hestene klargjøres til å bære bagasjen vår.
Tørket jakkjøtt til frokost, ingen kø til badet-
-og tid til en uformell prat om hva som ligger framfor oss.
Skulle vi dra på en festival? Hva slags festival er det?
Den er svært viktig for folket. Den har stor religiøs betydning-
-og gir folk en mulighet til å ha på finklær og å ha det morsomt.
Det er som en høytid, men den har også en religiøs betydning.
Bhutans buddhister skiller seg fra dem i Tibet.
Deres åndelige leder er Je Khenpo. Dalai Lama har ingen makt her.
Han har aldri vært her. Dorji skryter-
-av Bhutans seiere over Tibets hær, som prøvde å invadere landet hans-
-på de samme stiene som vi går på i dag.
Lykke til på reisen...
Etter nok en dagsmarsj når vi utkanten av Paro.
Her er målet vårt. Jeg er skikkelig trøtt.
Jeg er sliten i føttene. Hjernen...
Den slo seg av for lenge siden.
Det er fint å se en landsby. Den er vakker.
I enden av veien der ligger Paro.
Slottet, eller dzongen, ruver over dalen.
Der begynner festivalen i morgen.
Er det viktig å gå på Tsechu-festivalen?
Det er ikke akkurat livsviktig, men den har stor religiøs betydning.
-Så den har en viss betydning. -Og det er alltid bedre å gå.
Tsechu betyr "tiende". Den måneden guru Rinpoche utførte sine dåder.
På markedet kan alle treffes.
Veien mot slottet er full av munker som selger velsignelse-
-og av herreløse hunder. Buddhismen verner om alt liv,-
-så de er en skikkelig plage. Hundene, altså, ikke munkene.
Hvor mange mennesker forventes å komme første dagen?
-Kanskje omtrent 2000. -Jaså?
-Er det flest bhutanere? -Ja, mest folk fra lokalområdet.
Når åpningsdansen begynner, prøver alle å finne den beste plassen.
De eneste som kan reservere plass, er eldre munker og deres familier.
Hva er det de viser gjennom dansen?
Du bruker mange gester som symboliserer forskjellige ting.
Men de renser hovedsakelig området.
Klærne ble en gang brukt til å skjule våpen til et leiemord.
Det var en helgen som var kledd slik.
Tibets konge var anti-buddhistisk, så helgenen gjemte pil og bue-
-i ermene og skjøt ham.
Der ligger symbolikken med de lange ermene.
I et land med få teatre og kinoer, og som bare har hatt TV i fem år,-
-er festivalen utover sin religiøse mening fengslende underholdning.
Monarki og religion, Bhutans to samfunnsstøtter,-
-forenes i dronningmorens kapell, hvor jeg er bedt til kveldsbønn.
De spiller musikk og tenner lys for å drive bort onde ånder.
Jeg har tid til å studere den praktfulle innredningen-
-og begrunne min egen flyktighet og menneskelivets skjørhet.
Neste morgen er ikke like dyp, og festivalens andre dag begynner.
Høydepunktet er dansen om Dødens bedømmelse.
Dødsguden lytter til de dødelige, vurderer deres handlinger-
-og dømmer dem deretter.
Dansen er en prøve i utholdenhet både for publikum og deltagere.
Utenfor arenaen finner jeg mer velkjente ting.
Parkeringsplasser, småkinoer som viser de mest populære filmene-
-og til og med bhutansk bingo.
Hovedattraksjonen er bueskyting, som jeg ser på med kongens kusine.
-Det var ganske nært. -Hvordan kan du se det?
Man lærer seg å se.
Man ser det på hvordan menneskene beveger seg.
Bueskyting er Bhutans nasjonalsport.
Deltakerne oppmuntres til å gjøre alt for å forstyrre konkurrenten.
Rolig, småen. Ta det helt med ro.
Sporten utøves på høyeste nivå. Disse skytterne fra Bhutans elite-
-er bankmenn og regjeringsmenn som ikke er redd for å slippe seg løs.
På festivalens siste dag samles man ved dzongen før daggry-
-til festivalens viktigste hendelse.
Her kan man se en av Himalaya-buddhismens klenodier.
Et veggteppe som er like stor som et femetasjes hus.
For å beskytte den fra solen avdukes Thongdrol før daggry.
I skinnet av oljelamper kan man se et mylder av munker og pilegrimer.
For det hengivne folket er det en viktig hendelse-
-som ledes av abbeden og munkene i all sin prakt.
Thongdrol betyr "befrielse gjennom syn",-
-og bare det å være i dets nærhet har en enorm verdi.
Folk trenger seg fram for å bli velsignet
Alle andre steder enn Bhutan ville en slik trengsel vært skremmende.
Men dette er ikke glade vinnere eller sinte tapere,-
-men buddhister som forenes i sin jakt på et bedre liv.
Enten i dette livet eller i neste.
Thimphu er Bhutans hovedstad. Trafikkpolitiet gjør tai-chi,-
-kvinnene bruker nasjonaldrakter og munkene er ute på shopping.
Den er ikke helt som andre hovedsteder.
Men bak storbyens fasade kan folk fra vesten føle seg som hjemme.
I denne biljardhallen kan man kjøpe øl og sladre ved baren.
Benji Dorji, justitiarius og helse- og utdanningsminister,-
-presenteres for med av kusinen hans, Khendum, fra bueskytingen.
Dette er en ganske grei måte å leve på...
Jeg hadde ikke forventet dette i Bhutan. Her sitter vi og drikker.
Det er en tolerant og avslappet atmosfære.
-Er dette forenlig med buddhismen? -Så klart.
Toleranse og lykke.
Alle kjenner alle.
-Det er jo interessant. -Alle bør gjøre det de vil.
-Jaså? -Ja, gjøre sin egen greie.
Vi er ikke spesielt dømmende eller konservative.
Er du en aktiv buddhist som går til tempel og slikt?
-Ja, det gjør jeg. -Så du utøver...?
Det er mer en livsstil enn en religion for oss.
Det er ikke noe man tenker på. Det kommer av seg selv.
-Tenker du aldri på det? -Jo, nå og da tenker jeg på det.
-Vi i Vesten plages av skyld. -Noe sånt har ikke vi.
Jeg er multitroende. Jeg tenker bare på Gud når jeg har problemer.
-Da tenker du på ham ofte. -Alle er ikke som ham.
Alle er ikke sånn. Vi tar det rett og slett med ro.
Tror du på reinkarnasjon? At dere fødes som noe annet senere?
Personlig? Jeg er ikke sikker.
Jeg har problemer med reinkarnasjonen.
Jeg tror helt klart at noen mennesker gjenfødes,-
-at de har hatt et tidligere liv og er åndelige og hellige.
Alle er nok ikke ment til storhet og reinkarnasjon-
-eller at vi har levd tidligere, og i så fall vet om det.
-Jeg trodde det var grunnlaget... -Jo, så klart.
Men personlig klarer jeg ikke å forene troen min-
-og utøvelsen av buddhisme med akkurat det.
Det er en uvanlig tanke.
Men jeg vet hva jeg skulle blitt gjenfødt som.
En svart, to meter høy basket- spiller som tjener masse penger.
Da må du anstrenge deg litt mer. Du blir kanskje en liten...
Han blir en kakerlakk i sitt neste liv.
Han blir kanskje en to og en halv meter høy basketkakerlakk.
Benji har alltid beskyttet miljøet. Han viser meg en bortgjemt dal-
-og favorittprosjektet sitt.
Veien går østover fra Thimphu mot Popshika og de sorte fjellene.
Der ligger målet mitt: Bangladesh.
-Det er en ganske bra vei. -Ja visst.
For 30 år siden var det ingen vei her.
Hvis man skulle reise her da-
-måtte man bruke pakkponnier og ta seg fram med hest.
Det kunne ta flere dager på den gamle stien-
-å ta seg dit man ville.
Er dette hovedåren gjennom Sentral-Bhutan?
Ja, det er hovedåren mellom øst og vest.
Bhutan preges mentalt og fysisk av Himalaya.
Fjellkjeder deler landet i en rekke bratte daler-
-som hver og en ofte har sitt eget klima.
På den andre siden av dette passet etterlater vi snøen bak oss.
Popshika-dalen er vintersted for en av verdens mest sjeldne fugler.
Svarthalset trane, den mest elegante av Himalayas fugler.
De kommer fra nordlige land, for å komme til dalens sumpmarker.
Benji kjemper for at bostedet ikke skal dreneres av bøndene.
Husene er ganske store. Er bøndene i området ganske rike?
Nei, ikke nødvendigvis. Husene bygges sammen.
Man samles og bygger hus til hverandre.
Hvis jeg skal bygge et hus, kommer naboene og hjelper til.
Så alle bygger hus sammen og deler kostnaden?
Bondegårder i Bhutan ligner på små herregårder,-
-og må i følge loven bygges etter et bestemt mønster.
-Mest av tre og hva mer? -"Acra". Leire.
Grunnmuren er helt i leire.
Vi bygger ikke som i vest. Vi legger stein og pakker med leire.
Det blir tykke leirvegger og øverst er det tre og "acra".
Dette er en typisk bhutansk trapp.
Den er veldige bratt. Det er en kunst å gå i den.
Trappen er ikke stort mer enn en trestamme med hakk i.
-Trinnene er ikke ferdige... -Dette er et typisk landsbyhus.
Veldig grovt hugget.
I huset bor en familie på fem.
Dawa Zangma er yngst av tre søstre, og begynner snart på internatskole.
Hun bidrar til familiens inntekt ved å veve.
Hun lager en kira, et langt skjørt med mange farger, på en uke.
-Ikke noe bestikk? -Nei, ikke tradisjonelt sett.
Vi tar risen og ruller den til en ball-
-som vi vasker hendende med-
-og klærne. Det tar bort alt støv.
Så dere vasker dere med risen og etterpå spiser dere den?
-Nei, vi spiser den ikke. -Den ville hatt en god konsistens.
Det er en kunst å gå i disse trappene.
Len deg bakover, hold kroppen rett opp og gli nedover.
Jeg skal vise hvordan man gjør det. Sett føttene litt...
Sånn, ja.
Her drikker man tydeligvis ikke alkohol.
Man kan ikke drikke mye hvis man lager slike trapper.
Været er perfekt neste morgen, og vi har god utsikt mot tranene.
Buddhister elsker alle, men Benji fikk problemer med å beskytte dem.
Regjeringen nektet å slutte å drenere myren for kun 20 fugler.
Benji talte 80 fugler, og da snudde de om.
Det ble opprettet et reservat, og nå kommer 300 fugler hit hvert år.
Det er 19 stykker der borte, og jeg kan se tre fugleunger.
-Hvordan ser du at de er unger? -De er mindre og grå.
Litt gråaktig i fargen.
De er vakre. Man ser tydelig de svarte hodene og halsene.
Hvorfor er de så viktige, Benji, akkurat disse fuglene?
Disse fuglene er...
Når de ankommer i slutten av oktober-
-eller i begynnelsen av november...
-Hvor kommer de fra? -Fra Tibet.
De kretser over klosteret,-
-og folk tror det bringer hell, at de er tilknyttet klosteret.
De har altså fått en slags religiøs symbolikk rundt her.
-Betrakter folk dem som hellige? -Ja.
De liker nok balansen her bedre enn i for eksempel India.
I følge buddhistisk filosofi henger alt liv sammen.
Kynikeren i meg sier: "Bøndene vil jo bare dyrke marken."
Men kynisme fungerer ikke i Bhutan. Den passer ikke inn her.
Så lenge bruttonasjonallykken er viktigere enn BNP,-
-ser framtiden lys ut.
Fra Bhutan gjenstår kun en smal del av India før jeg når målet mitt.
Bangladesh er en vidstrakt slette, formet av Himalayas elver.
Jeg følger dem fra Syhlet i nord, gjennom Dhaka-
-og ut til Bengalbukta.
Fra kongedømme til republikk, fra gammelt land til nytt.
Fra 1 million mennesker til 135 millioner mennesker.
God dag. Her er det bangladeshiske passet mitt...
Jeg mener visum, og det britiske passet mitt.
Bangladesh ble selvstendig-
-fra Pakistan i 1971, midt i krig, massakrer og sult-
-som få i vest engang visste om. George Harrison var et unntak.
Fra luften ser man hovedårsaken til mange av landets problemer.
Nå er det tørketid, likevel ligger mye av landet så vidt over vann.
Store elver og styrtregn gjør landet både frodig og skjørt.
Ikke langt fra grensen dyrkes elven.
Den er levebrødet til dem som gjennomsøker vannet,-
-ikke etter metall eller mineraler, men steiner.
Slike steiner er Himalayas gave til Bangladesh.
De skylles ned fra lavfjellet og hit, til vannet ved slettene.
For et land som ikke har noen steinbrudd-
-er de verdifulle. Det er penger i stein.
Men arbeidet er ikke godt betalt.
En dags arbeid gir omtrent tilsvarende 70 pence.
Likevel sliter tusentalls arbeidere i elven denne dag inn og dag ut-
-for å tjene byggeboomen i sør uten å ta del i fortjenesten.
Men penger har kommet inn i Syhlet, fra dem som kalles "londonis",-
-foretakseiere som er blitt rike på restaurantdrift i London.
Brick Lane i London er omgjort til marmor og stein i Syhlet.
-Er dette det nyeste huset ditt? -Ja.
Abdul Rahman solgte kylling i Birmingham-
-og pengene gikk hit.
Femten toppmoderne leiligheter til familien hans.
Hvis familien vil selge, er det ikke trangt om kjøpere.
Syhlet har fått så mye penger at markedet her-
-er blitt dyrere enn i London eller New York.
La meg fortelle deg:
Jeg begynte med to kyllinger.
Det er forretninger. Ganske snart solgte jeg store mengder.
300 kyllinger.
Til slutt hadde jeg solgt 12 000 kyllinger.
Han banet vei for store summer-
-da han fikk Storbritannias første halal-slakterlisens.
Jeg fikk den første lisensen for halal-slakting.
Jeg fikk forklart hva halal var-
-og hvorfor halal betyr bedre kjøttkvalitet.
Den engelske... Har du slaktet kyllinger på den engelske måten?
Jeg vet hvordan de slaktes. Jeg har ikke slaktet kyllinger på en stund.
Den engelske måter er å klemme og dra.
Vi synes det er en ubarmhjertig måte å slakte på.
Ikke bare jeg, det er det muslimske synet.
Vi synes dette er ubarmhjertig siden...
Med en svært skarp knip, svært skarp...
Det er deres religion. Man kan ikke skjære slik.
Men en skarp kniv skjærer man over halsen og tømmer ut blodet.
Det blir et jevnt snitt og så er det over.
Det er det som er halal.
Det er 135 millioner bangladeshere.
Byggebransjen og herregårdsmanien er ikke det eneste-
-som drar nytte av billig arbeidskraft.
Her er både konstruksjon og destruksjon viktig, økonomisk sett.
Dette må være en av verdens merkeligste skraphauger.
Her i Chittagong kommer noen av verdens største skip for å dø,-
-og de ødelegges ikke av maskiner, men av flere tusen mennesker-
-som plukker dem fra hverandre, som en maurhær.
"Ocean Breeze" ble sjøsatt av dronningen for 50 år siden.
Men i løpet av 5 måneder forvandles hun til en haug med skraprester.
I en nådeløs verden av billig arbeidskraft kjenner private verft-
-presset. Mange legger ned.
Statseide kinesiske selskaper utkonkurrerer dem.
De fleste bangladeshere er fattige og lever av jorden.
Naila Chowdhury hjelper dem. Hun jobber for Grameen Phone.
-Planter de nå? Ris? -Ja, de planter.
Det blir klart om tre måneder, innen regnet kommer.
"Grameen" betyr by. Byene er bygget på menneskeskapte jordvoller-
-slik at de ikke oversvømmes når regnet kommer.
Her er velkomstkomiteen din, Naila.
Organisasjonen tilbyr mikrolån til landsbyboerne-
-slik at de kan hjelpe seg selv.
Kvinnen vi skal treffe kjøpte en mobiltelefon-
-som hun lader med solenergi.
I disse ti landsbyene er hun den eneste som har en telefon.
-Hvorfor valgte du henne? -Hun søkte om lån.
Det gikk bra for henne, og folk kom til henne.
Hun er en betydningsfull kvinne. -Hei, Sultana. Hyggelig å møte deg.
Planen har stor betydning. Sultanas datter kan gå på universitet.
Du sier at det er viktig at lånene blir gitt til kvinner.
-Hvorfor det? -Lånet er for kvinner.
Kvinner holder seg generelt sett på samme sted,-
-og avkastningen er tryggere.
Man styrker hele nasjonen ved å støtte kvinnene.
Hun sørger for at barna sine kan studere og komme seg videre.
Mye av pengene kommer fra folk som har familie-
-som jobber i utlandet.
Har det også forandret noe for folk i selve landsbyen?
Det betyr mye for bøndene, som kan ringe til andre byer-
-og få prisen på frø, gjødsel og maskineri.
Det er vanskeligere å lure dem nå.
De kan få flere pristilbud og forhandle fram en bedre pris.
Det er en stor fordel for innbyggerne.
Kan du se at landsbyen har endret seg?
For tre år siden var det ingen pumper her.
Jeg ser økonomien bedre seg. Det er en stor forskjell.
Det er ikke lett å skape velstand, men små lån-
-til små investeringer har gitt en slik framgang-
-at ideen har spredt seg. Men er det for lite for sent?
Bangladeshere flytter inn til byen i så store mengder-
-at hovedstaden Dhaka holder på å bli overbefolket.
For 30 år siden bodde det 1 millioner her.
I dag bor det 15 millioner her, og befolkningen øker stadig.
Ofte er rickshaw den eneste måten å ta seg fram på.
Men vi befinner oss heldigvis i rickshawens verdenshovedsted.
Det er 600 000 å velge mellom.
Kanalene er like travle.
Dette er Sadarghat, hovedstadens elvsentrum,-
-og også her må man se seg for.
Jeg skjønner ikke helt. Vannet er skittent, men vasken er flekkfri.
Herfra drar båtene sørover, og jeg blir forhåpentligvis med en av dem.
Litt større enn den der, håper jeg.
Jeg har fått navnet på en hjulbåt, "Ostrich",-
-men den er bare en av flere dusin ferger i den travle folkemengden.
Jeg må spørre meg fram før jeg finner rett båt.
"Ostrich" er et ærverdig skip som ble bygget i 1929.
Det er plass til 700 på tredje klasse og 24 på første klasse.
Jeg må innrømme at jeg valgte det behagelige alternativet.
Sadarghat er herlig manisk. Her råder en nesten permanent hysteri.
Det er som Venezia på speed.
På slaget kl. seks drar vi. Andre ferger slåss om kaiplassen.
Det er ikke roligere på elven, hvor vann-
-fra Ganges og Brahmaputra skvulper rundt oss.
Fergene har ikke radar, og de unngår kollisjoner med søkelys.
Iblant unngås de ikke i det hele tatt.
Neste morgen passerer vi søsterskipet, på vei mot Dhaka.
Begge har trafikkert elven siden britene hersket her.
Bangladesh har 250 elver.
8000 kilometer med navigerbare kanaler.
Her i deltaet er det den eneste måten å komme seg noe sted.
Steder som Barisal, Jhalakharti, Charkali og Moralgunj-
-er avhengig av båtene. "Ostrich" tjener som både buss og lastebil.
Jeg nyter utsikten og blir kjent med andre passasjerer.
En av dem er Mahjabeen Khan.
Hun er kjent som Moni og synger gamle, kjente bengalske sanger.
Bravo! For en flott sang!
-Hvor kommer den fra? -Rabindranath Tagore skrev den.
Han er en bengaler som vant Nobel-prisen i litteratur.
-Jeg husker det. -Har du hørt om ham?
Han er den eneste litteraturpris- vinneren fra Asia, ikke sant?
Er han fortsatt et stort navn innen litteraturen i Bangladesh?
Alle som snakker bengalsk sier han er vår største poet.
Som Bengals versjon av Shakespeare.
Kan du synge enda en? Fortell gjerne hva den handler om.
Den handler om folket og passer for alle i verden.
Den passer for mitt land, for India og for alle land-
-hvor folk lever et enkelt liv.
De som får drømmene knust uten at de mister håpet,-
-men ber til den allmektige om at han skal være med dem.
Det er Tagore, verdensstemmen, som gjør sangene så populære.
Elven venter, det samme gjør jeg.
Det er vanskelig å tro at man under regntiden kaller-
-dette vannet for "Syklonsmuget", når vinden river det opp.
24 timer etter avgang legger vi til kai i Monghla.
"Ostrich" går ikke lenger sør enn dette.
Endelig er øyeblikket her. Etter seks måneder i fjellet-
-kjenner jeg den fremmede duften av åpent hav.
På vei mot Bengalbukta over millioner tonn leire fra Himalaya-
-gjør jeg den siste koblingen mellom havet og fjellene,-
-mellom ravinene og elvene.
Menneskene vi har møtt på veien virker med ett veldig nære.
Tekst: Silje Andersen www.broadcasttext.com